Tao (povijesna regija)
Tao (gruz. ტაო) je povijesni gruzijski okrug i dio povijesne regije Tao-Klardžetije, danas dio istočne Anadolije u Turskoj. Ime mu potječe od drevnih proto-gruzijskih stanovnika ovog područja, poznatih kao Taoči (Taočebi).[1]
![](http://up.wiki.x.io/wikipedia/commons/thumb/4/40/Bagaratidarmeni.gif/260px-Bagaratidarmeni.gif)
Prva državna formacija na teritoriju Taoa bila je unija plemena Diaoha (12. stoljeće pr. Kr.). Pokrajina je opisana u Ksenofontovoj Anabazi u 4. stoljeću pr. Kr., koji prolazi ovom zemljom s deset tisuća Grka.
Nakon podjele Armenije 387. godine između Sasanida i Rima, regija je došla pod kontrolu Perzije, a nakon 591. prešla je caru Mauriciju.[2] Do kraja 8. stoljeća, regija je bila dio nasljedstva armenske obitelji Mamikonian.[3]
Prema Krzysztofu Stopki, u 8. stoljeću Gruzija je zauzela Tajk, čije je stanovništvo većinom bilo armensko.[4] Od 9. stoljeća regija je postala dio Tao-Klardžetije, kojom su vladali gruzijski Bagratidi. Kao rezultat toga, demografija provincije promijenila se u korist Gruzijaca, koji su bili većina potkraj 10. stoljeća, ali bilo je primjetno i armensko stanovništvo.[5]
Od 1878. godine teritorij nekadašnjeg Taoa bio je dio Ruskog Carstva. Do 1919. godine bio je dio neovisne Gruzijske Demokratske Republike. Nakon sovjetizacije Gruzije, ovu regiju, prema Karškom ugovoru, boljševici su predali Turskoj. Gruzijsko stanovništvo ovih mjesta podvrglo se preseljenju u unutarnja područja Turske.
Izvori
uredi- ↑ Ronald Grigor Suny (1 January 1994). The Making of the Georgian Nation. Indiana University Press. str. 6–. ISBN 978-0-253-20915-3. Pristupljeno 1. lipnja 2021.
- ↑ Tayk'/Tao // The Oxford Dictionary of Byzantium / Editor in chief Alexander P. Kazhan. — Oxford University Press, 1991. — Vol. 3. — P. 2018.—2019.
- ↑ Степаненко В. П. «Михаил Катафлор, императорский куратор Манцикерта и Внутренней Иверии». — В: Античная древность и средние века : [рус.] // Античная древность и средние века : Журнал. — Екатеринбург : Изд-во УГУ, 1998. — Вып. 29. — str. 176.–192.
- ↑ Krzysztof Stopka, Armenia Christiana: Armenian Religious Identity and the Churches of Constantinople and Rome (4th–15th Century), Wydawnictwo UJ, 2016. — str. 92. — 374 str. — ISBN 978-83-233-9555-3 (e-book). — ISBN 2299-758X.
- ↑ В. П. Степаненко / Античная древность и средние века: Том 30 / Изд-во Уральс-го гос. университета, 1999., str. 133.—134.