Sumnja
![](http://up.wiki.x.io/wikipedia/commons/thumb/7/72/Disambig.svg/20px-Disambig.svg.png)
Sumnja je mentalno stanje u kojem je um nesiguran između dvije ili više kontradiktornih tvrdnji. Sumnja na emocionalnoj razini je neodlučnost između vjerovanja i nevjerovanja. Može uključivati nesigurnost, nepovjerenje ili nedostatak uvjerenja o određenim činjenicama, postupcima, motivima ili odlukama. Sumnja može rezultirati odgađanjem ili odbijanjem relevantne akcije zbog zabrinutosti za pogreške ili propuštene prilike.
![](http://up.wiki.x.io/wikipedia/commons/thumb/c/c0/Mr_Pipo_Think_03.svg/240px-Mr_Pipo_Think_03.svg.png)
![](http://up.wiki.x.io/wikipedia/commons/thumb/e/e0/Caravaggio_-_The_Incredulity_of_Saint_Thomas.jpg/240px-Caravaggio_-_The_Incredulity_of_Saint_Thomas.jpg)
Djelomično ili povremeno negativno potkrepljenje može dovesti do učinkovite klimu straha i sumnje.[1]
Filozofija
urediDescartes je koristio kartezijansku sumnju kao eminentno metodološko oruđe u svojim temeljnim filozofskim istraživanjima. Filozofijske grane poput logike ulažu mnogo truda u razlikovanje dvojbenog, vjerojatnog i sigurnog. Velik dio nelogičnosti počiva na sumnjivim pretpostavkama, sumnjivim podacima ili sumnjivim zaključcima, pri čemu retorika, demagogija i obmana igraju svoje uobičajene uloge.
Teologija
urediSumnja kao put prema (dubljem) vjerovanju u središtu je priče o svetom Tomi apostolu. George Hermes u svome teološkom stajalištu kaže: "... polazište i glavno načelo svake znanosti, a time i teologije, nije samo metodička sumnja, nego pozitivna sumnja. Čovjek može vjerovati samo u ono što je percipirao kao istinito iz razumnih razloga, i stoga mora imati hrabrosti nastaviti sumnjati sve dok ne pronađe pouzdanu osnovu da zadovolji razum."[2]
Kršćanski egzistencijalisti poput Sørena Kierkegaarda sugeriraju da bi netko doista vjerovao u Boga također morao sumnjati u svoja uvjerenja o Bogu; sumnja je racionalni dio misli osobe uključen u vaganje dokaza, bez kojega uvjerenje ne bi imalo stvarnu bit. Vjerovanje nije odluka temeljena na dokazima da su, recimo, određena uvjerenja o Bogu istinita ili da je određena osoba vrijedna ljubavi. Nijedan takav dokaz nikada ne bi mogao biti dovoljan da pragmatično opravda potpunu predanost koja je uključena u pravo teološko vjerovanje ili romantičnu ljubav. Vjera ionako uključuje preuzimanje te obveze. Kierkegaard je mislio da vjerovati u isto vrijeme znači sumnjati.[3]
Znanost
uredi- »Sumnjati u sve ili vjerovati u sve, dva su jednako zgodna rješenja; oboje odbacuju nužnost refleksije.«
- —Henri Poincaré, „Znanost i hipoteza” (1905.)
Znanstvena metoda redovito kvantificira sumnju i koristi je kako bi utvrdila jesu li potrebna daljnja istraživanja. Isaac Asimov, u svojoj zbirci eseja „Činjenica i fantazija”, opisao je znanost kao sustav za izazivanje i rješavanje inteligentne sumnje.[4]
Izvori
uredi- ↑ Braiker, Harriet B. (2004). Who's Pulling Your Strings ? How to Break The Cycle of Manipulation. ISBN 0-07-144672-9.
- ↑ Schulte, Karl Joseph (1910). "George Hermes". The Catholic Encyclopedia. Vol. 7. New York: Robert Appleton.
- ↑ Soren Kierkegaard's Journals and Papers, trans. Hong and Malantschuk, p. 399.
- ↑ "Isaac Asimov: A Prophet for Our Time". Web Archive Preuzeto 27. prosinca 2023.