Radoje Radojević
Radoje Radojević na crnogor. ćiril. Радоје Радојевић, Mokro, Šavnik, 14. veljače 1922. - Ulcinj, 6. srpnja 1978., crnogorski povjesničar književnosti, filolog, publicist. Pisao je studije i oglede. Jedan je od začetnika nauke o crnogorskom jeziku i književnosti.
Radoje Radojević | |
Rođenje | 14. veljače 1922., Stubica (Nikšić |
---|---|
Smrt | 6. srpnja 1978., Ulcinj |
Nacionalnost | ![]() |
Poznat(a) po | Jedan od začetnika nauke o crnogorskom jeziku i književnosti |
Zanimanje | književnik |
Portal o životopisima |
Potkraj 1960-ih u tisku i na znanstvenim skupovima prvi je pokrenuo pitanje statusa crnogorskoga jezika u SFRJ.
Označen 1972. u Bijeloj knjizi Centralnog komiteta Saveza komunista SR Crne Gore kao crnogorski nacionalist.
Suradnik, između ostalih, hrvatskoga časopisa za kulturna i društvena pitanja "Kritika".
Važnija djela
uredi- "Vilina gora: Crnogorske legende" (1971.)
- "Vatra samotvora: Crnogorske narodne bajke" (1976.)
- "Tokovima crnogorske književnosti", studije (1978.)
- "Kad je sve zborilo: Crnogorske narodne basne" (1979.)
- "Potopno vijeme: Crnogorske narodne priče" (1979.)
- "Mučenici", roman (2005.)
- "Osporavana kultura" (2006.)
- "Studije i ogledi iz montenegristike" (2012.)