Mevlevi Sema
Mevlevi Sema, tj. „Mevlevijsko osluškivanje”,[1] je turski naziv za sufijski obred zikira (arapski: ذِکْر, „prisjećanje” - vjerski fizički čin molitve) u izvedbi derviškog reda Mevlevija (sufijski red osnovan 1273.) koji često uključuje pjevanje, sviranje glazbala, ples, recitaciju poezije i molitava, nošnju simboličnih odora, i sl. Najpoznatiji dio štovanja je plesna vrtnja derviša ukrug, koja je iznimno duhovna i intima, zbog čega je ovaj obred upisan na UNESCO-ov popis nematerijalne svjetske baštine u Europi 2008. godine.[2]
Ceremonija Mevlevi Sema | |
---|---|
![]() | |
![]() | |
Regija: | Europa i Sjeverna Amerika, Azija i Pacifik |
Godina upisa: | 2008. |
Ugroženost: | - |
Poveznica: | UNESCO:00100 |
![](http://up.wiki.x.io/wikipedia/commons/thumb/a/a8/Dansende_derwisjen_Rijksmuseum_SK-A-4081.jpeg/220px-Dansende_derwisjen_Rijksmuseum_SK-A-4081.jpeg)
Nakon preporučenog posta od nekoliko sati, plesači (semazeni) se započinju okretati na svojoj lijevoj nozi u kratkim vrtnjama, dok desnom nogom vrte svoja tijela oko lijevog stopala. Tijelo plesača se treba činiti podatnim, s otvorenim ali neusmjerenim očima, tako da slike postaju mutne i tekuće. Semazeni nose bijelu haljinu (tennure, simbol smrti), široki crni plašt (hırka, simbol groba) i visok smeđi šešir (kûlah ili sikke, simbol nišana). Semazeni se vrte oko svog vođe, šeika, koji je jedini koji se vrti smao oko svoje osi i simbolizira sunce.[3] Ples prati poseban glazbeni repertoar, ay'n, koji se temelji na četiri sekcije vokalnih i instrumentalnih skladbi, koje izvodi najmanje jedan pjevač, jedna flauta (nejzen), bubnjar i svirač cimbala.
Plesači se pripremaju za ples vježbajući 1001 dan u povučenim treninzima unutar mevlevijskih kuća (mevlevihana), gdje se uče i etika, kodeks ponašanja i uvjerenja vježbajući molitve, vjersku glazbu, poeziju i ples. Nakon tog treninga, oni postaju članovi reda, ali se vraćaju svom radu i obiteljima.
Kao rezultat političke sekularizacije, sve mevlevihane su zatvorene 1925. god. Turska vlada je ponovno dopustila nastupe, iako samo u javnosti, 1950-ih, a ograničenja su se smanjila 1990-ih. Neke privatne grupe su ponovno uspostavile izvorni duhovni i intimni karakter Sema svečanosti. Danas se Mevleviye mogu naći u mnogim turskim zajednicama diljem svijeta, ali su najaktivniji i najpoznatiji centri aktivnosti reda u Konyi i Istanbulu.[2]
Izvori
uredi- ↑ J. During i R. Sellheim, "Sama" Encyclopedia of Islam, Second Edition. Ed. P. Bearman, T. Bianquis, C. E. Bosworth, E. Van Donzel i W. P. Heinrichs, Brill Online, 2010.
- ↑ a b Mevlevi Sema ceremony na UNESCO-ovim službenim stranicama (engl.) Preuzeto 30. kolovoza 2014.
- ↑ Mevlevi Arhivirana inačica izvorne stranice od 9. veljače 2014. (Wayback Machine), LookLex Encyclopaedia (engl.) Preuzeto 30. kolovoza 2014.