Koncelebrirana misa
Koncelebrirana misa, koncelebracija ili suslavlje (lat. con - zajedno + celebrare - slaviti[1]) je zajedničko misno slavlje dvojice ili više svećenika ili biskupa, najčešće misna slavlja o župnim ili (nad)biskupijskim, crkvenim, svetačkim i marijanskim svetkovinama, blagdanima, spomendanima i slavljima.
![](http://up.wiki.x.io/wikipedia/commons/thumb/1/12/SeminarioAsidoniaJerez2.jpg/220px-SeminarioAsidoniaJerez2.jpg)
![](http://up.wiki.x.io/wikipedia/commons/thumb/2/25/Clergy_at_Church_of_All_Nations_in_Jerusalem_--_5_February_2011.jpg/220px-Clergy_at_Church_of_All_Nations_in_Jerusalem_--_5_February_2011.jpg)
Sve su papinske, kardinalske i (nad)biskupske mise u pravilu koncelebrirane.
Suslavitelji odnosno koncelebranti prema Općim uredbama Rimskog misala i tradiciji Crkve (još iz Hipolitova vremena) pridružuju se slavitelju euharistije tišim glasom, vršeći Uredbu br. 153 prema kojoj je koncelebracija »očituje jedinstvo svećeništva, žrtve i svega Božjega naroda« uz istodobno poštovanje predvoditelja misnog slavlja«. Biskupima se preporučuje bogoslužje u suslavlju sa svojim prezbiterima i đakonima.[2]
Povijest
urediKoncelebracija je oduvijek bila prisutna u kršćanstvu, napose Istočnome kršćanstvu, dok je u Katoličkoj Crkvi nakon Drugoga Seviljskoga sabora 613. godine, na kojemu je određeno kako svećenici ne smiju koncelebrirati bez prisutnosti biskupa, sve do Drugoga vatikanskoga sabora bila strogo određena samo u dvjema prigodama - na svećeničkome ređenju i biskupskim misama. Od toga pravilo odstupalo se u srednjemu vijeku u doba kuge, kada su mise zadušnice u pravilu bile koncelebrirane.
Nakon Drugoga vatikanskoga sabora, koncelebrirana misa prestaje se izdvajati od bilo koje druge svete mise na temelju zalaganja pape Pija XII., ali i s jasnim uporištem u Isusovim riječima iz Evanđelja po Mateju: »Jer gdje su dvojica ili trojica sabrana u moje ime, tu sam i ja među njima.« (Mt 18,20) Time su svećenici suslavitelji od samo prisutnih svjedoka postali punopravni sudionici misnoga slavlja, prema riječima pape Pija XII. iz apostolske konstitucije Episcopali consecrationi.[3]
Izvori
uredi- ↑ Koncelebracija na stranicama Hrvatskoga jezičnoga portala: hjp.znanje.hr
- ↑ Babić, Marko, 1985.: Koncelebranti tišim glasom, Služba Božja : liturgijsko-pastoralna revija, god. 25, br. 3, str. 250-252 (Hrčak)
- ↑ Tekst apostolske konstitucije »Episcopali consecrationi« u pismohrani Vatikanske knjižnice
- Koncelebracija (engl.) u mrežnomu izdanju Katoličke enciklopedije (1913.): newadvent.org