Gatanje (Caravaggio)
Gatanje (talijanski: Bona ventura) je poznato ulje na platnu talijanskog baroknog slikara Michelangela Merisia da Caravaggia. Motiv Ciganke koja mladiću gata iz dlana Caravaggio je slikao dva puta.
![]() Gatanje – izvornik | |
Caravaggio, oko 1594.-95. | |
ulje na platnu | |
115 × 150 cm | |
Kapitolski muzeji, Rim | |
Portal: Likovna umjetnost |
Ranija inačica slike, koja se čuva u Kapitolijskom muzeju u Rimu, prikazuje ponešto plahu gataru kako mladiću cinična pogleda s čije ruke proriče sudbinu srednjim prstom skida prsten, odvlačeći mu lukavo pažnju dodirom svojeg kažiprsta po sredini njegova dlana, koja se u gatanju naziva „Venerin pojas“.[1]
Prema tradiciji, ovo je jedno od najranijih Caravaggiovih samostalnih djela nastalih u Rimu. Slikarev biograf Mancini bilježi da je ova živa genre-scena nastala za monsignora Fantina Petrignanija,[2] no neki povjesničari umjetnosti smatraju da je, kao i poznati Kartaši iz istog perioda, nastala za kardinala del Montea,[2] kod kojeg je Caravaggio u to doba stanovao u Palazzo Madama pokraj Piazze Navona.
Rengenska snimka je pokazala da je slika naslikana na ranije već upotrijebljenom platnu, na kojem je bila naslikana bl. Djevica Marija u stilu Cavaliere`d Arpina,[3] a brojne ispravke - pentimenti pokazuju da Caravaggio ni za tu sliku, kao ni za većinu ostalih, nije koristio pripremne skice.
Caravaggiov biograf Bellori navodi da je slikar uzeo Ciganku s ulice, te ju portretirao kao gataru, a da je onda naslikao mladića koji u jednoj ruci drži mač, dok drugu pruža Ciganki na gatanje.[4]
Kasnija inačica slike koja se nalazi u Louvreu prikazuje nešto mlađu, ali sigurniju Ciganku u istoj akciji, u kojoj joj je žrtva mlad i očito neiskvaren mladić, za kojeg je, prema nekim mišljenjima, kao model poslužio Caravaggiov prijatelj, slikar Lionello Spada,[5] dok drugi smatraju da je to bio Mario Miniti, također Caravaggiov prijatelj i slikar porijeklom sa Sicilije.[6] Caravaggiov tretman svjetla na pariškoj inačici je nešto dramatičniji i prirodniji, impostacija figura plastičnija, boje življe, a dio detalja odjeće bogatiji, te očito prikazan s više napora. Prema nekim mišljenjima, Caravaggio je drugu inačicu slike naslikao za kardinala del Montea, nakon što je prvu zbog siromaštva prodao markizu Vincenteu Giustinijaniju za svega 8 škuda, kada što je napustio radionicu Cavaliere d`Arpina (Giuseppe Cesari), pokušavajući se osamostaliti,[7] što će mu uspjeti tek desetljeće kasnije.
Obje slike odličan su primjer Caravaggiova „direktnoga slikarstva“, koje podrazumijeva napuštanje tradicionalne perspektive, kompozicije i neopterećenost naslijeđenim pravilima o postavljanju figura, omjerima i osvjetljenju,[8] što Caravaggiu sve polazi za rukom zapanjujućom lakoćom i sigurnošću kakve susrećemo samo u najvećih genija slikarstva.
![](http://up.wiki.x.io/wikipedia/commons/thumb/3/32/Lucas_van_Leyden_-_The_fortune_teller.jpg/150px-Lucas_van_Leyden_-_The_fortune_teller.jpg)
![]() Gatanje – druga inačica | |
Caravaggio, oko 1598.-99. | |
ulje na platnu | |
121 × 152,5 cm | |
Louvre, Pariz | |
Portal: Likovna umjetnost |
Obje inačice Gatanja također su odličan primjer Caravaggiove vjernosti prirodi i životu, koja mu je donijela slavu, ali i mnogo neprilika. Svojim osebujnim inovativnim pristupom Caravaggio je dokinuo artificijelni, blazirani maniristički način slikanja, uključujući, po prvi puta u talijanskom slikarstvu, u repertoar reprezentativnoga slikarstva ulične prizore „momaka iz polusvijeta, prostitutki, Cigana i svirača“,[9] koji su šokirali tadašnju publiku, a po kojima je i danas najčešće poznat. Motiv gatanja bio je u slikarstvu poznat i ranije, primjerice u nizozemskom genre slikarstvu[10] (Lucas van Leyden), ali nitko prije nije toj vrsti slikarstva dao važnost koju ono ima kod Caravaggia i njegovih sljedbenika.
Galerija: "Gatenje" i caravaggisti
urediGatanje je, kao i Kartaši, druga Caravaggiova poznata genre-slika iz oko 1594. izvršilo velik utjecaj na njegove brojne sljedbenike, caravaggiste, koji su Caravagiove izvornike vrlo često i uspješno interpretirali.
-
Jacob de Gheyn II., 1608.
-
Leonello Spada, 1614. - 1615.
-
Bartolomeo Manfredi, 1616.-17.
-
Simon Vouet, 1618.
-
Nicolas Régnier: Kartaši i gatanje, 1620.-22.
-
Valentin de Boulogne, 1628.
-
Georges de la Tour, 1633.-39.[11]
-
Pietro Paolini, s. a.
-
Jacob van Oost, 1650.-71.
Bilješke
uredi- ↑ Wilson-Smith 1998, 54
- ↑ a b Mariani 1960, 65
- ↑ Lambert 2007, 42
- ↑ Domljan 1959, 577; Wilson-Smith 1998, 54
- ↑ Mariani 1960, 64
- ↑ en.wiki / The Fortune Teller (Caravaggio)
- ↑ Mariani 1960, 64; en.wiki / The Fortune Teller (Caravaggio)
- ↑ Dalli Regoli 1970, 146
- ↑ Giorgi 1998, 40
- ↑ Genre slikarstvo podrazumijeva prikaze prizora iz svakodnevnoga života, koji međutim imaju skriveno ili prikriveno značenje, čiji smisao leži u duhovnoj izgradnji pažljivoga gledatelja. (Prater & Bauer 1997)
- ↑ Izvornost djela je upitna. Vidjeti en.wiki: The Fortune Teller (de La Tour))
Literatura
uredi- Dalli Regoli 1970 – Gigetta Dalli Regoli: Gatanje, u: Muzeju svijeta – Louvre, prijevod: Karmen Milačić, Zagreb, 1970., str. 144-146
- Domjan 1959 – Žarko Domjan: Caravaggio, Enciklopedija likovnih umjetnosti, sv. I, Zagreb, 1959., 576-578
- Giorgi 1998 – Rosa Giorgi: Caravaggio – izvanredna i uzvišena revolucija, prijevod: Morana Lače-Knežević, Zagreb, 1998., str. 40
- Lambert 2007 – Gilles Lambert: Caravaggio, bez imena prevoditlja, Zagreb, [2007.], str. 42, 45, 48, 53, 93
- Mariani 1960 – Valerio Mariani: Caravaggio, u: Encyclopedia of World Art, sv. III, New York – Toronto – London, 1960., st. 64, 65
- Prater & Bauer 1997 – Andreas Prater, Hermann Bauer: Painting of the Baroque, prijevod: Ishbel Flett, Gisela Parker, Köln, 1997., str. 31
- Wilson-Smith 1998 – Timothy Wilson-Smith: Caravaggio, London, 1998. str. 10, 13, 54
- Wittkower 1982 – Rudolf Wittkower: Art and Architecture in Italy 1600 to 1750, New Heaven – London, 1982., str. 48