Dijaliza
Dijaliza (gr. διάλυσις dialysis – labavljenje), u medicini je proces uklanjanja viška vode, otopljenih tvari i toksina iz krvi kod ljudi čiji bubrezi više ne mogu prirodno obavljati te funkcije. To se naziva nadomjesna bubrežna terapija. Prva uspješna dijaliza izvedena je 1943. godine.
![](http://up.wiki.x.io/wikipedia/commons/thumb/c/c2/Patient_receiving_dialysis_03.jpg/220px-Patient_receiving_dialysis_03.jpg)
Dijalizu je možda potrebno započeti kada dođe do iznenadnog i brzog gubitka funkcije bubrega, poznatog kao akutna ozljeda bubrega (prethodno nazvanog akutno zatajenje bubrega), ili kada postupno opadanje funkcije bubrega, kronična bubrežna bolest, dosegne stadij 5. Stadij 5 kronične zatajenje bubrega se postiže kada je brzina glomerularne filtracije 10-15% normalne, klirens kreatinina manji od 10 ml po minuti i prisutna je uremija.[1]
Dijaliza se koristi kao privremena mjera kod akutnog oštećenja bubrega ili kod onih koji čekaju transplantaciju bubrega i kao trajna mjera kod onih kod kojih transplantacija nije indicirana ili nije moguća.[2]
U Australiji, Kanadi, Ujedinjenom Kraljevstvu i Sjedinjenim Državama, dijalizu plaća država za one koji ispunjavaju uvjete.[3]
U istraživačkim laboratorijima tehnika dijalize također se može koristiti za odvajanje molekula na temelju njihove veličine. Osim toga, može se koristiti za balansiranje pufera između uzorka i otopine "dijalizne kupke" ili "dijalizata" u kojoj se nalazi uzorak.[4] Za dijalizu u laboratoriju koristi se cjevasta polupropusna membrana izrađena od celuloznog acetata ili nitroceluloze.[5] Veličina pora varira u skladu s potrebnim odvajanjem veličine s većim veličinama pora koje omogućuju većim molekulama prolaz kroz membranu. Otapala, ioni i pufer mogu lako difundirati kroz polupropusnu membranu, ali veće molekule ne mogu proći kroz pore. To se može koristiti za pročišćavanje proteina od interesa iz složene smjese uklanjanjem manjih proteina i molekula.
Postoje dvije osnovne vrste dijalize:
Okolnosti
urediBubrezi imaju važnu ulogu u održavanju zdravlja. Kad je osoba zdrava, bubrezi održavaju unutarnju ravnotežu vode i minerala (natrij, kalij, klorid, kalcij, fosfor, magnezij, sulfat) u tijelu. Kiseli krajnji produkti metabolizma kojih se tijelo ne može riješiti disanjem također se izlučuju putem bubrega. Bubrezi također funkcioniraju kao dio endokrinog sustava, proizvodeći eritropoetin, kalcitriol i renin. Eritropoetin je uključen u proizvodnju crvenih krvnih stanica, a kalcitriol ima ulogu u formiranju kostiju.[6] Dijaliza je nesavršen tretman za nadomjestak funkcije bubrega jer ne ispravlja ugrožene endokrine funkcije bubrega. Liječenje dijalizom zamjenjuje neke od ovih funkcija difuzijom (uklanjanje otpada) i ultrafiltracijom (uklanjanje tekućine).[7] U procesu dijalize se koristi visoko pročišćena (također poznata kao "ultrapista") voda.[8]
Princip
urediDijaliza radi na principima difuzije otopljenih tvari i ultrafiltracije tekućine kroz polupropusnu membranu. Difuzija je svojstvo tvari u vodi; tvari u vodi teže premjestiti se iz područja visoke koncentracije u područje niske koncentracije. Krv teče jednom stranom polupropusne membrane, a dijalizat, odnosno posebna tekućina za dijalizu, teče suprotnom stranom. Polupropusna membrana je tanki sloj materijala koji sadrži rupe različitih veličina, odnosno pore. Manje otopljene tvari i tekućina prolaze kroz membranu, ali membrana blokira prolaz većih tvari (na primjer, crvenih krvnih stanica i velikih proteina). Ovo ponavlja proces filtriranja koji se odvija u bubrezima kada krv uđe u bubrege i kada se veće tvari odvajaju od manjih u glomerulu.[9]
Dvije glavne vrste dijalize, hemodijaliza i peritonejska dijaliza, uklanjaju otpad i višak vode iz krvi na različite načine.[2] Hemodijaliza uklanja otpad i vodu cirkuliranjem krvi izvan tijela kroz vanjski filtar, nazvan dijalizator, koji sadrži polupropusnu membranu. Krv teče u jednom smjeru, a dijalizat u suprotnom. Protustrujni tok krvi i dijalizata maksimizira gradijent koncentracije otopljenih tvari između krvi i dijalizata, što pomaže u uklanjanju više ureje i kreatinina iz krvi. Koncentracije otopljenih tvari koje se normalno nalaze u urinu (na primjer kalij, fosfor i urea) nepoželjno su visoke u krvi, ali su niske ili ih uopće nema u otopini za dijalizu, a stalna zamjena dijalizata osigurava da koncentracija nepoželjnih otopljenih tvari ostane niska s ove strane membrane. Otopina za dijalizu ima razine minerala poput kalija i kalcija koje su slične njihovoj prirodnoj koncentraciji u zdravoj krvi. Za drugu otopljenu tvar, bikarbonat, razina otopine za dijalizu postavljena je na nešto višu razinu nego u normalnoj krvi, kako bi se potaknula difuzija bikarbonata u krv, kako bi djelovao kao pH pufer za neutralizaciju metaboličke kiselosti koja je često prisutna u ovih pacijenata. Razine komponenti dijalizata obično propisuje nefrolog prema potrebama pojedinog pacijenta. U peritonejskoj dijalizi, otpadne tvari i voda uklanjaju se iz krvi unutar tijela pomoću peritoneuma kao prirodne polupropusne membrane. Otpad i višak vode kreću se iz krvi, preko peritonejske membrane i u posebnu otopinu za dijalizu, nazvanu dijalizat, u trbušnoj šupljini.
Izvori
uredi- ↑ Tadros, Atef R; Sopher, G; Langlois, R G. 11. lipnja 1998. A New Approach For Passive Securing At Landing and Powered Handling of Helicopters Onboard Small Ships. Warship 98 - Surface Warships The Next Generation. RINA. doi:10.3940/rina.sw.1998.3.1
- ↑ a b Satko, Scott G.; Burkart, John M. 2008. Initiation of Dialysis Therapy. Elsevier. str. 341–351
- ↑ Shneider, Benjamin L.; Moore, Jeff; Kerkar, Nanda; Magee, John C.; Ye, Wen; Karpen, Saul J.; Kamath, Binita M.; Molleston, Jean P.; Bezerra, Jorge A.; Murray, Karen F.; Loomes, Kathleen M. 11. svibnja 2017. Initial assessment of the infant with neonatal cholestasis—Is this biliary atresia?. PLOS ONE. 12 (5): e0176275. doi:10.1371/journal.pone.0176275. ISSN 1932-6203
- ↑ Garrett, Reginald H. 2013. Biochemistry. Charles M. Grisham 5th ed izdanje. Brooks/Cole, Cengage Learning. Belmont, CA. ISBN 978-1-133-10629-6. OCLC 777722371
|edition=
sadrži dodatni tekst (pomoć) - ↑ Ninfa, Alexander J. 2010. Fundamental laboratory approaches for biochemistry and biotechnology. David P. Ballou, Marilee Benore 2nd ed izdanje. John Wiley. Hoboken, NJ. ISBN 978-0-470-08766-4. OCLC 420027217
|edition=
sadrži dodatni tekst (pomoć) - ↑ Clinical Transesophageal Echocardiography. Howard C. Dittrich Mosby Yearbook, St. Louis (1992) Mosby Yearbook, St. Louis (1992) 179 pages, illustrated, $95.00 ISBN: 0-8016-1211-X. Clinical Cardiology. 16 (4): 365–365. Travanj 1993. doi:10.1002/clc.4960160418. ISSN 0160-9289
- ↑ Anderson, J.; Glynn, L. G. 9. veljače 2011. Definition of chronic kidney disease and measurement of kidney function in original research papers: a review of the literature. Nephrology Dialysis Transplantation. 26 (9): 2793–2798. doi:10.1093/ndt/gfq849. ISSN 0931-0509
- ↑ Dheda, Shyam; Van Eps, Carolyn; Hawley, Carmel; Johnson, David W. 9. rujna 2015. Water Treatment for Centre and Home-Based Haemodialysis. InTech
- ↑ Tamara., Myers,. 2006. Mosby's dictionary of medicine, nursing & health professions. Mosby Elsevier. ISBN 0-323-03562-0. OCLC 779076851CS1 održavanje: dodatna interpunkcija (link)